SMRT V BENÁTKÁCH
Přejeme vám co nejpříjemnější pobyt.
Dovolte nám nabídnout naše skromné služby.
Sbohem! Promiňte! Dobrý den!
Vaše excelence!
Mimochodem, pane,
uctivé poručení vaší milostslečně.
Přejeme vám vše nejlepší, signore.
Zavezte mě k přístavišti.
K přístavišti, povídám.
Signore chce jet na Lido.
Ano, ale nejdřív chci na náměstí Svatého Marka.
Najmu si tam vaporetto.
- Tím jet nemůžete. - Proč ne?
Protože vaporetto nebere zavazadla.
To je moje věc. Otočte to.
Kolik si za tu cestu účtujete?
Co signore zaplatí.
Nedostanete ani penny, pokud mě nezavezete, kam chci.
Chcete na Lido.
Ale ne s vámi.
Jsem dobrý veslař, signore, vezu vás dobře.
To nepochopím.
Ten gondoliér je ničema.
Nemá povolení.
Volali ostatní gondoliéři. Uviděl policii a zmizel.
Svezl jste se na Lido zadarmo, signore.
Dostanu něco za námahu?
Děkuju.
Dobré odpoledne, profesore Aschenbachu.
Dovolte mi přivítat vás jménem vedení.
Klíč pana profesora Aschenbacha.
Doufám, že vám bude vyhovovat pokoj, který jsme vám rezervovali.
Hotel je výjimečně tichý. Buďte bez obav, pane profesore.
To je zavazadlo profesora Aschenbacha.
Hned vám ten kufr přinesou, pane profesore.
Nádherný začátek sezóny, jen trochu fouká scirocco.
Doufám, že se budete mít skvěle.
Třetí patro. Prosím.
Tudy, prosím.
Vstupte.
Až po vás.
Snad vás ty květiny nebudou obtěžovat.
Zavazadlo profesora Aschenbacha. Ihned.
Nejlepší pokoj v hotelu jsme rezervovali vám, pane profesore.
Snad se vám bude líbit.
Máte nádherný výhled na moře.
Počasí dnes nestojí za nic, ale zítra bude lepší.
Doufám, že se vám zde bude líbit...
a že pokoj, který jsme vám rezervovali, splňuje vaše představy.
Budete-li něco potřebovat, zavolejte mě, pane.
Děkuji.
Váš klíč, pane profesore. 308. Nezapomeňte.
Omluvte mě.
Bude v pořádku.
Kdy myslíte, že bude zase schopen pracovat?
Těžko říct v případech, jako je tento.
Svým srdcem se rozhodně chlubit nemůže.
Potřebuje úplně vypnout. Naprostý dlouhodobý odpočinek.
Gustave?
Vzpomínám si,
že jsme takové měli...
v domě mého otce.
Otvor, kterým propadává písek je tak malý,
že se nejdřív zdá, jako by hladina v horní části...
vůbec neklesala.
Naše oči začnou mizející písek vnímat...
až ke konci,
do té doby to nebereme na vědomí.
Teprve v poslední chvíli,
kdy není čas,
kdy už žádný čas nezbývá, začneme na to myslet.
Dámy a pánové, podává se večeře.
Dobrý večer, dámy a pánové. Večeře se bude podávat za deset minut.
Jsem si jist, že vám bude chutnat.
Mám hrozný hlad. Dal jsem si dnes dlouhou procházku.
- Co budete pít? - Suché šery.
Dobře, suché šery.
Jaké víno si dáte? Francouzské, nebo italské?
- Francouzské. - Francouzské. A vy?
Chtěla bych, aby dcera ochutnala tokajské...
Vypadáš trochu unaveně. Jsi bledý.
Kdybys byl víc na slunci, cítil by ses lépe.
Měla byste si Tadžia vím všímat. Je příliš unavený.
Hned od zítřka, madam.
Dohlédnu na to, aby si odpočal.
Rozumíš? Jestli budeš pořád unavený, nebudou ti prázdniny k ničemu.
Dobrá. Od zítřka budu míň běhat.
A nezapomeň, co jsi slíbil, zlato.
Dobře, drahý, zítra ráno zůstaneme spolu.
Těšíš se?
Nebudeš se nudit.
Chtěla bych, aby zítra byly děti do 9.00 připravené.
Můžete se spolehnout, madam.
A teď pojďte ke stolu.
Polévku a rybu. Nic víc.
Krása. Máš na mysli své duchovní pojetí krásy.
Popíráš snad schopnost umělce tvořit duchem?
Ano, Gustave, přesně to popírám.
Takže podle tebe, naše práce coby umělců je...
Práce, přesně!
Ty vážně věříš, že krása je výsledkem práce?
Ano, věřím.
Krása se rodí takhle.
Jen tak. Spontánně. Bez ohledu na tvoji či moji práci.
Existovala dřív než naše umělecké bytí.
Velkou chybou, drahý příteli, je, že považuješ životní...
realitu za omezení.
A není to tak?
Realita nás pouze rozptyluje a ponižuje.
Někdy si myslím,
že umělec je jako lovec, který míří do tmy.
Neví, co je jeho cílem, a neví, jestli ho zasáhne.
Ale od života nemůžeš očekávat, že ti ten cíl osvětlí a znehybní.
Vytváření krásy a čistoty je duchovní proces.
Ne, Gustave. Není!
Krása je záležitostí smyslů.
Výhradně smyslů!
Nemůžeš dosáhnout ducha...
Nemůžeš dosáhnout ducha prostřednictvím smyslů. To nelze.
Pouze naprostým ovládnutím smyslů...
můžeš dosáhnout...
moudrosti, pravdy a lidské důstojnosti.
Moudrost? Lidská důstojnost?
K čemu jsou?
Genialita je božský dar.
Ne: božská choroba.
Hříšné, morbidní vzplanutí přirozeného talentu.
- Odmítám démonickou moc umění. - A děláš chybu!
Zlo je nutnost.
Je potravou ducha.
Podává se čaj.
- Dáš si čaj? - Ano.
Jestli chceš mléko, posluž si.
Děkuji.
Víš, Alfréde, umění je nejvyšším zdrojem vzdělání...
a umělec musí jít příkladem.
Musí být vzorem vyrovnanosti a síly.
- Nemůže být dvojznačný. - Ale umění dvojznačné je.
A hudba je nejdvojznačnější ze všech umění.
Je to dvojznačnost přetvořená ve vědu.
Počkej!
Poslechni si tenhle akord,
nebo tenhle.
Můžeš je interpretovat, jak chceš.
Máš před sebou celou řadu matematických kombinací,
nepředvídatelných a nevyčerpatelných.
Ráj dvojích významů, ve kterých si ty, více než kdo jiný,
lebedíš a libuješ jako ryba ve vodě.
Ty to neslyšíš?
- Poznáváš to? - Přestaň!
To je tvoje hudba!
Dobré ráno, pane profesore.
Dobré ráno.
- To počasí... - Pane?
Scirocco...
Jak dlouho myslíte, že potrvá?
Víte, signore, scirocco...
vane tři dny, pokud začne v úterý.
Devět dní, jestliže začne v pátek.
Ale pokud nepřestane do deseti dnů,
fouká tři týdny.
Tentokrát začalo před týdnem v pátek.
To znamená, že dnes je desátý den,
ale určitě ten poslední.
Omluvte mě, pane profesore. Hezký den.
Děkuji.
Lahodné čerstvé jahody!
Jahody!
Kupte si čerstvé jahody!
Jahody!
Sladké pečivo!
Přineste mi sem židli a stolek.
Výborné pomeranče.
- Citróny. - Čerstvé jahody!
Tadžio!
Ukaž! Podej to!
Z tohohle prkna udělám padací most.
Je to tak dobře?
Ne. Trochu víc vpravo.
- Takhle? - To je ono.
Nech je být, Tadžio!
Snaží se ten hrad postavit už aspoň počtvrté.
Nech je být!
To je zábava pro děti.
Je to hezké.
Pojďte se radši projít.
Dobrý den. Co se tu děje?
- ...můj manžel. - Ano.
- Koupíte si ho, madam? - Ne, jenom tenhle.
- Nejsou špatné. - Kolik za ně chce?
A vy?
Dejte si na ty prodavače pozor.
Účtují si třikrát víc, než je skutečná cena.
Vezmu si tenhle, tenhle a tamten.
Mušle na prodej!
Přejete si jahody?
- Ne, Dorothy! - Jsou dobré.
V tomhle horku je to nebezpečné.
Neměla bys jíst žádné čerstvé ovoce.
Pouze vařenou zeleninu.
Ne, ne...
Jahody přímo z pole!
Je studená, viď? To je zdravé. No tak, pospěš si.
Pojďte.
Mami, prosím tě, můžu...
Ne! Tadžio!
Tak si mě chyť! Dělej! Honem!
- Tadžio má jako vždy dobrou náladu. - Vrátíme se do hotelu.
Pojď!
- Jsi unavená? - Ne, mami.
Přízemí, prosím.
Druhé patro, račte.
To není stud, to je strach.
Stud je duševní úzkost, vůči které jsi imunní,
protože jsi imunní vůči citům obecně.
Jsi člověk nelibosti, uhýbáš, držíš si odstup.
Bojíš se přímého, čestného kontaktu s čímkoli!
Kvůli svým strnulým nárokům na morálku...
chceš, aby naše chování bylo tak dokonalé jako tvoje hudba.
Každé uklouznutí je pád, katastrofa končící nenapravitelnou nákazou.
- Já jsem nakažený... - Kéž bys byl!
Vděčit svým smyslům za to,
že člověka beznadějně zkazí a znečistí.
Jaké potěšení pro umělce!
Uvědom si, jak sterilní a nudné je dobré zdraví.
Zejména týká-li se duše stejně jako těla.
Musím nějak získat rovnováhu.
Smůla je, že umění nezávisí na osobní morálce,
to bys byl nejlepší, nedostižný, jedinečný.
Co najdeš pod slupkou hlavního proudu v umění?
Prostřednost.
Vy nás zítra opouštíte, pane?
Ano, zítra. Nepředvídatelné okolnosti.
- Nečekaná povinnost. - Chápu, pane.
Musím se vrátit do Mnichova.
Dozvěděl jsem se to dnes ráno. Je to nevyhnutelné.
Také se necítím příliš dobře...
- a tohle klima... - Ano, pane.
...mému zdraví rozhodně nesvědčí. - Rozumím, pane.
Pošlete mi zítra zavazadla a případné dopisy?
Samozřejmě, pane.
A připravte mi ihned účet.
Jak si přejete, pane Aschenbachu. Účet pana Aschenbacha, ihned.
- Děkuji. - Hned to bude.
Ano, děkuji.
- Promiňte, pane, bylo mi řečeno... - Řečeno co?
Promiňte, že tak naléhám, ale motorový člun čeká.
- Čas tlačí. - Netlačí.
Hotely se snaží každého zbavit, jakmile člověk zaplatí účet.
To je nehoráznost.
Pokud na mě člun nemůže počkat, pošlete po něm má zavazadla.
- Pojedu později veřejnou dopravou. - Prosím za prominutí, pane.
Teď mě nechte v klidu dosnídat. Pošlete mi noviny. Jakékoli.
Ano, pane.
Sbohem, Tadžio. Bylo to příliš krátké.
Bůh ti žehnej.
- Mnichov. První třída. - Na dnes, signore?
- Cože? - Na dnes?
Ano.
Nevím, jestli ho stihnete.
Za čtyři minuty odjíždí do Verony.
Jestli ho zmeškáte, jede další.
- Také zmeškáte spojení. - Ano. Pospěšte si, prosím.
Peníze nazpět, signore.
Pane Aschenbachu! Je mi to moc líto, pane.
Jsem zahanben. Omyl, velice nešťastný...
Kdo jste? Co chcete?
Je to jedna z těch věcí, které by se neměly stávat,
ale přesto se dějí.
- Zmeškám kvůli vám vlak. - Vaše zavazadla odjela do Coma.
Do Coma?
- Společnost se bude snažit je dostat... - Chci je hned zpátky, okamžitě!
Bohužel, pane, to nejde. Budete muset počkat.
Počkat? Chci zpět svá zavazadla.
- Trvám na tom, abych dostal svůj kufr. - Prosím, pane.
Odjeďte do Mnichova a zavazadla za vámi dorazí do tří dnů.
Neodjedu z Benátek, dokud tu nebude můj kufr.
Dobře, pane. Určitě jste se rozhodl správně.
Vraťte to a přineste mi zpátky peníze.
A sežeňte mi člun. Okamžitě se vracím na Lido.
Ano, pane.
Gustave.
Rychle.
Miláčku, natrhej nějaké květiny.
To stačí.
Ale tati.
Ještě jednu.
Co to máš pod bradou?
Ano, miluješ máslo.
Drahý, asi přijde bouřka.
Myslím, že bude bouřka.
Nad horou je velký, černý mrak.
Mami! Podívej, co pro tebe mám!
Miláčku, pojď sem honem!
- Slečno, rychle osušku. - Ano, madam, hned.
Zlato, ty jsi ale zmazaný!
Všude máš písek, na tváři, ve vlasech...
- Tohle dítě... - Přinesl jsi mi mušle?
Líbí se ti? Chceš je?
Pojďte se mnou, všichni!
- Mušle, co jsem našla včera, byly hezčí. - Podívej!
To je lež.
- Pleteš se. - Je to od tebe moc milé.
Podívej se, jak vypadáš!
Je ti zima? Odkud je tohle?
- Už je v pořádku... - Nevím, ale...
- Všude má písek. - Na pláži je ho plno.
Tadžio, dáš mi jednu?
Já ti později jednu dám, lvonko.
Zlato, jsou nádherné. Je to od tebe moc hezké.
Tvoje mušle byly také moc pěkné, lvonko.
Ale Tadžio mi žádné nechce dát.
Děkuji.
Bašo, pojďme se slečnou.
- Na. Sněz to. - Děkuju.
Pojď, postavíme jiný hrad.
Jestli mi pomůžeš, něco ti dám.
Teď se mi nechce. Možná později.
Hanio, pomůžeš mi postavit hrad?
Dobře, lvonko. Hned jsem u tebe, jen nejdřív dopiju čaj.
- Okamžik. - Ano, pane Aschenbachu?
Můžete mi říct, proč v novinách není ani zmínka...
o tom, co se tu děje?
Už se to doneslo i ke mně.
Vy jste ty nehorázné výmysly slyšel také?
Věřte mi, pane, není tu žádná epidemie ani nemoc.
Co ta varování ministerstva zdravotnictví?
- Viděl jste je? - Samozřejmě, pane Aschenbachu.
Benátky jsou takovými vyhláškami polepené každé léto.
To policie.
Chce předejít jakémukoli ohrožení zdraví veřejnosti.
Nic vím v tom není, ujišťuji vás.
Ačkoli některé zahraniční noviny využily situace...
a rozšířily falešnou zprávu, aby odradily turisty.
Je to velmi nepříjemné, že?
Ale není důvod k obavám, pane Aschenbachu.
Žádný důvod k obavám. Omluvte mě.
Esmeraldo!
Nikdy se nesmíš takhle usmívat.
Na nikoho se nesmíš takhle usmívat.
Miluji tě.
MĚSTSKÝ ÚŘAD BENÁTKY
Co je to za hnusný zápach?
Je všude po městě.
Co je to?
Děkuji.
Děkuji, pane.
Pojďte sem.
Proč se Benátky dezinfikují?
Příkaz policie, signore.
Kvůli horku a sciroccu.
To scirocco je nesnesitelné.
Škodí zdraví.
Takže v Benátkách není žádná choroba?
Choroba? Jaká choroba?
Je snad scirocco choroba? Možná je jí naše policie.
Jen preventivní opatření, signore.
Děkuji.
Já jemu?
- Vůbec nic. - Naprosto nic?
- Mám za ušima. - No dobře.
Děkuji. Na shledanou.
- Dobré odpoledne. - Dobré odpoledne.
Chtěl bych vyměnit nějaké německé marky...
za liry.
- Tři sta. - Tři sta.
- Na shledanou. - Na shledanou, pane.
Promiňte.
- Mohl bych si s vámi promluvit? - Ano, samozřejmě.
- Mohu vám pomoci, pane? - Byl bych vám velice vděčný.
Snažím se zjistit... Nikdo mi nechce říct pravdu.
Benátky se dezinfikují. Víte proč?
Není důvod k poplachu, pane. Pouhá formalita.
Preventivní opatření vzhledem ke škodlivému...
Děkuji mockrát.
Okamžik, pane.
Rád bych vám něco řekl. Pojďte prosím se mnou.
Prosím.
Tak to vysvětlují úřady, a míní se toho, zdá se, držet.
Ale řeknu vám, že v tom je něco víc.
Asijská cholera už několik let projevuje silnou tendenci...
šířit se mimo původní zdroj,
jímž, jak víte, jsou vody Gangy.
Nejdříve se dostala do Hindustánu,
pak na východ do Číny...
a pak na západ do Afghánistánu a do Persie.
- Sledujete mě, pane? - Ano.
Z Persie se šířila podél trasy karavan...
a působila děs v Afghánistánu a Moskvě.
Čekalo se, že se z Moskvy rozšíří do Evropy po pevnině.
Ne. Místo toho byla zanesena mořem ze syrských přístavů...
do Toulonu a Malagy...
a pak do Palerma a Neapole.
Brzy sevřela do kleští Kalábrii.
Až dosud se zdálo, že severní Itálie zůstane ušetřena.
Ale když uvážíte zranitelnost Benátek,
s jejich lagunami a sciroccem...
V květnu...
byla ta hrozná bakterie nalezena...
tentýž den ve dvou mrtvých tělech:
ve zčernalém, vychrtlém těle jakéhosi lodníka...
a ženy, která vedla obchod se zeleninou.
Smrt obou se samozřejmě ututlala,
ale teď, týden po týdnu, úmrtí přibývá.
Je naprosto nemožné dopočítat se mrtvých.
Víte, že v nemocnicích už není ani jediné lůžko volné?
Lidé to všechno vědí, samozřejmě. Bojí se, ale mlčí.
A víte proč?
Léto. Turisti.
Benátky žijí z turismu.
Umíte si představit Benátky bez turistů?
Byly by pustší než v zimě.
Radím vám, abyste odjel ještě dnes.
Nečekejte do zítřka.
Karanténa vypukne každým dnem.
Madam,
dovolíte naprostému cizinci,
aby vám posloužil...
radou a varováním,
které vám ostatní kvůli svým sobeckým zájmům neposkytnou?
Okamžitě odjeďte. Neotálejte.
Prosím, žádám vás o to.
Vezměte Tadžia a dcery.
Zapřísahám vás. Prosím.
V Benátkách zuří mor.
Prosím.
Děkuji. Děkuji mnohokrát.
Děkuji.
Jaké rozhodnutí jste učinil?
Jakou cestu si vybral?
Šedivé.
Ano, samozřejmě. A víte proč, signore?
Protože se zanedbáváte.
Protože se dost nestaráte o svůj zevnějšek.
To je pochopitelné u džentlmena vašeho formátu,
- ale je to veliká chyba. - Ne.
Jste příliš velká osobnost,
abyste byl otrokem konvencí určujících, co je přirozené a co umělé.
Víte, pane, jsme tak staří, jak se cítíme, ale ne starší.
Vy například, signore, máte nárok na svou přirozenou barvu.
Dovolte.
Promiňte.
Okamžitě obnovím, co vám náleží.
- Jak? - To nechte na mně.
A teď se signore může zamilovat, jakmile se mu zachce.
Pojď.
Ty podvodníku! Ty velkolepý lháři!
Co ještě ode mně chtějí?
Čistou krásu. Maximální ukázněnost.
Čistotu formy! Dokonalost!
Samou podstatu smyslů!
Všechno je pryč. Nic nezůstalo. Nic!
Tvá hudba je mrtvá a ty jsi odhalen.
Alfréde, pošli je pryč.
- Prosím tě, ať odejdou. - Poslat je pryč?
- Já jim tě vydám! - Ne, Alfréde, prosím.
Prosím, ne.
Vydám tě jim!
Budou tě soudit a odsoudí tě!
Ne, Alfréde.
Moudrost. Pravda.
Lidská důstojnost.
Je po všem.
Není jediný důvod, proč bys neměl zemřít spolu se svou hudbou.
Dosáhl jsi absolutní vyrovnanosti.
Muž a umělec v jednom.
Spolu se dostali až na dno.
Vždycky jsi postrádal cudnost.
Cudnost je dar čistoty, ne bolestný důsledek stáří,
a ty jsi starý, Gustave.
A na celém světě...
není nic nečistšího než stáří.
Dobré ráno, madam.
- Dobré ráno. - Dobré ráno, pane.
Dobré ráno. Čí je to?
Těch Poláků. Paní Mooreové a její rodiny.
- Kdy? - Po obědě.
Čerstvé citróny!
Tadžio.
Titulky DVD Rip -faced-
icq 150-830-463
© 2004